Hlavní
stránka | Seznam rubrik | Ke stažení | Ankety | Odkazy

Aktuální dění
Diář - kalendář akcí
Pozvánky
Tiskové zprávy, články
Zákony, semináře
Dlaší články
Etická výchova

O mně
Kontakty
Životopis
Fotogalerie
Pro
novináře
Napište mi

Odkazy
Jak jsem hlasovala
Řeč
ve sněmovně
KDU-ČSL
Poslanecký
klub
Osobní stránka v PS PČR
Krajská organizace KDU ČSL
Zlínského kraje

Archív
Archív
Archív - fotografie

Hledej v článcích

Přihlašte se

Jméno:

Heslo:

Registrace | Info
Zapomenuté heslo

PODPOŘTE I VY ZAVEDENÍ ETICKÉ VÝCHOVY DO ZŠ na www.rvp.cz/diskuse/eticka-vychova

Rozhovor s
poslankyní M.Šojdrovou o pracovní cestě po USA
Vydáno dne 19. 08. 2008 (203 přečtení)

Kroměřížská poslankyně odhalila tajemství
Pentagonu

Poslankyně Michaela Šojdrová si v létě „vyjela za oceán“.
Nejednalo se však o povalování na plážích Karibiku, ale o nabitou pracovní
cestu. Zúčastnila se zajímavého programu, který organizuje vláda USA pro
perspektivní politiky a pracovníky veřejné správy. Program existuje od
osmdesátých let, ale to se ho ze známých důvodů čeští politici ještě
neúčastnili. Jeho hosty jsou až od devadesátých let a v minulosti jej
absolvovali představitelé celého politického spektra, například poslanec
Bohuslav Sobotka, poslankyně Evropského parlamentu Jana Hybášková nebo
exministryně Petra Buzková. Letošní cesty se zúčastnili kromě M. Šojdrové (KDU -
ČSL) také Kateřina Jacques (SZ), Miroslav Svoboda (ČSSD) a Michael Hrbata (ODS)
Jaký byl cíl vaší cesty? Opravdu to nebyla tak trochu dovolená?

Jaký byl cíl vaší cesty? Opravdu to nebyla tak trochu
dovolená? Pobyt organizovala nadace Phelps Stokes Fund, která si
vytyčila úkol, pomáhat nově rodícím se demokraciím. Americké straně jsme
poskytli seznam oblastí, které bychom chtěli v USA poznat. Já jsem preferovala
aktuální téma zdravotnictví a oblast vysokoškolského vzdělávání. Každý den nás
čekala tři až čtyři jednání na nejrůznějších institucích, takže diář jsme měli
zcela zaplněný. V Americe jsem byla poprvé a určitě bych si přála, aby to byla
dovolená. Ale to se rozhodně nepodařilo. I když do určité míry se o „dovolenou“
jednalo. Hlavně psychicky. Zabývala jsem se totiž úplně jinými záležitostmi, než
řeším v České republice. Načerpala jsem spoustu užitečných poznatků. Třeba jak
se chová poslanec, který má nějaký etický problém.

A jak se tedy chová poslanec nebo senátor s etickým
problémem? To je velmi zajímavé. Ani jsme tomu nechtěli věřit, ale může
být dokonce odvolán! Pokud souhlasí dvě třetiny poslanců či senátorů. Ptali jsme
se, zda se to již v minulosti stalo a dozvěděli jsme se, že ne. Protože každý,
kdo měl takový problém, sám odstoupil. Jejich systém kontroly je jiný. Snad se k
tomu postupně dopracujeme i u nás. Důvěra v parlament u nás musí být větší,
současná situace není normální.

Zajímali jste se o americký volební systém? To
byla jedna ze stěžejních otázek. V době, kdy jsme USA navštívili, zrovna
probíhala volební kampaň a téměř vždy, když jsem pustila televizi, objevil se
Barack Obama. Byl všude. Má obrovskou podporu v médiích. Z počátku mě to
nadchlo, protože má zajímavý program, umí se vyjadřovat a komunikovat, vypadá
dobře. Ale v polovině pobytu už jsem měla kampaně „plné zuby“. Začala jsem
chápat i jeho kritiky, kteří tvrdí, že Obama je součástí Holywoodu, že za ním
stojí hollywoodské hvězdy a že se jedná o velké divadlo. Protože tam nežiji,
nemohu posoudit, zda je to pravda. Bylo by to pro mě velké zklamání. Jeho
protihráč Mc Caine zpestřil svoji kampaň tím, že nabízí rodinám slevy na daních
a všem chce umožnit návrat do škol. Tak trochu jako u nás systém celoživotního
vzdělávání.

Co bylo hlavním tématem jednání ve federálních
institucích? Navštívili jsme senát i parlament a věnoval se nám štáb
senátora DeMinta. Senátoři jsou voleni na šest let a poslanci sněmovny
reprezentantů pouze na dva roky. Cílem většiny poslanců je, stát se senátorem.
Tato funkce má větší váhu. Na většině jednání federálních institucí ve
Washingtonu, se opakovala právě témata protiraketové obrany, dále víza a
zahraniční politika v oblasti Íránu a Afgánistánu. I když to byly instituce na
sobě nezávislé, jejich reakce v těchto oblastech byly naprosto totožné.

I v záležitosti americké přítomnosti v Iráku?
Ano, i tam se názory všech federálních institucí shodovaly a nikdo ji
nezpochybnil. Často jsme se bavili i s demokraty, kteří tuto otázku sice
nepovažují za prioritní, ale i oni vidí silnou obrannou politiku jako nezbytnou.
Při rozhovorech jsem pochopila, že to vyplývá z vážné obavy, která v USA panuje
z nepředvídatelného jednání teroristů po „11. září“. Našli jste si čas i na
nějaké památky? Ve Washingtonu jsem navštívila katedrálu sv. Matouše, kde se
například konala mše po spáchání atentátu na Johna Kenedyho a také ji navštívil
papež Jan Pavel II. Viděli jsme Bílý dům, sídlo kongresu – Capitol, Památník
Thomase Jeffersona – autora prohlášení nezávislosti. Hluboký dojem ve mně
zanechal památník na vietnamskou válku, kde je vytesáno 58 256 jmen padlých
vojáků a denně k němu přichází stovky domácích i cizinců. Prohlédli jsme si i
muzeum amerických indiánů. Jen mě mrzí, že jsme z důvodu velké vzdálenosti
nemohli navštívit některou z indiánských rezervací. V San Franciscu jsem
navštívila tamní operu.

Které navštívené místo vás v hlavním městě nejvíc
zaujalo? Muzea a památky by se daly ve Washingtonu zvládnout snad za
dva dny. Zajímavé byly spíš návštěvy a jednání v různých státních institucích.
Například návštěva Pentagonu. Dozvěděli jsme se tam zajímavou perličku. Jeden z
mých kolegů se ptal, co je v samém centru komplexu. Naše průvodkyně se pobaveně
smála a odpověděla, že jsme jako ruští vojáci. Tomu jsme se dost podivili a
dostali jsme patřičné vysvětlení. Když ruští vojenští experti navštívili po roce
1990 Pentagon, měli záběry ze satelitních snímků, na kterých je v centru objektu
patrný největší pohyb osob. Byli přesvědčeni, že se jedná o nejdůležitější
místo. Američané se divili, proč to chtějí vědět, ale nabídli, že je tam bez
problému zavedou. No a tak Rusové, stejně jako my zjistili, že v centru
Pentagonu je občerstvení McDonald!

Jak na vás zapůsobilo hlavní město? Ve
Washingtonu jsou krásné parky, takže jsem si chodila každé ráno zaběhat. Po ránu
tam běhalo spoustu lidí a parky byly plné pejskařů. Lidé vyráželi z domu s
kelímkem kávy v ruce, ale člověk s cigaretou se na ulici téměř neobjevil. Jeden
z mých kolegů si večer zapálil doutník na venkovní zahrádce restaurace, ale
hosté od sousedního stolu mu naznačili, že to není vhodné. Dokonce ani ve
venkovních prostorách není zvykem kouřit, a přesto mají plno. Ve městě je krásná
zeleň, uprostřed Washingtonu se nachází botanický park, který je nádherně
vysazený, rostliny jsou označené. I když nikdo nehlídá, evidentně se nebojí
krádeže, nic není poškozené ani pošlapané.

Chtěla jste se seznámit s americkým školským systémem.
Jak to probíhalo? Ve Washingtonu jsme navštívili známou Georgetown
University. Je to katolická univerzita a patří mezi nejlepší školy v USA.
Profesor Wilcox nám vysvětlil principy federalismu v USA a částečně také
školskou problematiku. Zajímavou debatu o vyšším školství jsme absolvovali s
Peterem Smithem, redaktorem časopisu The Chronicle. Věnoval mi knihu Color of
Manny (Barva a peníze) aneb Jak bílé děti vítězí nad školními afirmativními
akcemi. Dohodli jsme se, že se pokusím zajistit překlad této knihy do češtiny.
Poučit se z ní mohou i naši politici, kteří prosazují pozitivní diskriminaci.
Navštívili jsme také univerzitu v San Franciscu, což je jezuitská vysoká škola s
převažujícími bakalářskými obory. Prováděl nás pan rektor a vysvětlil nám
zaměření školy. Univerzita s osmi tisíci studenty má dvě třetiny bakalářů a
pouze třetinu magisterských oborů. Vzdělání je zde umožněno i mladým lidem ze
sociálně slabších vrstev pomocí systému stipedií z fondů, které financují
sponzoři. Problematickou oblastí jsou v poslední době půjčky na vzdělání. Na
vině je současná situace bank v USA, která vypukla v oblasti hypotečních úvěrů.
Banky se brání půjčkám pro studenty a nikdo neví, co bude v září.

Říká se, že naši maturanti zvládají totéž, co
američtí absolventi vyšších škol… Ano, hovořili jsme o tom. Na
univerzitě v Berkeley nám potvrdil tamní profesor matematiky, že úroveň našich
maturantů odpovídá jejich bakalářům. Myslím, že důvodem může být to, že
matematiku na středních školách učí v USA bakaláři. Je tedy nižší i úroveň
vyučujících. V této oblasti bychom se rozhodně od Ameriky učit neměli. Jejich
tradice vzdělávání není taková, jako u nás, liší se i podmínky v jednotlivých
státech a na řadě míst bojují i s negramotností. Teprve v posledních letech se
pokoušejí zavést do školského systému určité standarty. Je ovšem těžké je
prosadit politicky. Nároky na studenty by byly vyšší a rodiče by mohli být
nespokojení, že děti nejsou úspěšné. Proto politici protestům ustoupili.
Zvláštní pozornost věnují vysoké školy podpoře sportu. Někde to vypadá, že ne
vědomosti, ale sportovní výkony jsou rozhodující pro úspěšné absolvování studia.
Samozřejmě, že jsou v USA i velmi kvalitní střední a vysoké školy, ale musíte se
na ně dostat a to není právě jednoduché.

A jak hodnotíte oblast zdravotnictví? Lékařská
péče je ve Spojených státech nesmírně drahá. Hovořili jsme o ní při mnoha
příležitostech. Například na návštěvě u paní Bateman, která je čestnou
velvyslankyní Nikaragui. Tato dáma žije v Denveru a přijala nás spolu s
přítelkyní, Slovenkou Evou Šujanskou. Obě ženy jsou lékařky a ke zdravotnickému
systému v USA měly značné výhrady. Poukazovaly na to, že existují obrovské
rozdíly v přístupu ke zdravotní péči. Také jsme navštívili Výzkumný institut pro
zdravotnickou politiku. I zde jsem si potvrdila, že pokud chceme stále
kvalitnější péči, je nutné posilovat spoluúčast pacientů, ale ne po vzoru USA.
Tam ceny zdravotní péče stále stoupají a nikdo je nereguluje. Setkali jsme se i
s ředitelem odboru zdravotní péče města San Francisca. Město prosazuje „Program
pro veřejnou zdravotní péči“, chlubil se nám tím, že zavádí povinné zdravotní
pojištění pro zaměstnavatele i zaměstnance. V Kalifornii se až v současné době
uvažuje o povinném odvádění zdravotního pojištění, z něhož by se platilo
ošetření pro každého. Kalifornie v tomto patří mezi nejprogresivnější státy USA.

Kde začala vaše cesta po Spojených státech?
První část se konala ve Washingtonu. Zde jsme od 21. července strávili
šest dní. Velmi se mi tam líbilo, ale přece jen jsem zvyklá na evropskou kulturu
a historii. Nejstarší památky ve městě jsou z roku 1820 a to s našimi nelze
srovnávat. Protože hlavní město je centrem federálních úřadů a kongresu, čekaly
nás návštěvy těchto důležitých institucí. Navštívili jsme senát i sněmovnu
reprezentantů a mohli jsme se zúčastnit i jejich jednání. Překvapila mě zde
jedna zajímavá instituce. Nejvyšší političtí představitelé země mají v senátu i
sněmovně reprezentantů ustavenu komisi pro etiku. Formulář pro vyplnění
majetkových poměrů politiků čítá zhruba 70 stran, je velmi podrobný, sledovaný a
přiznání začíná už v řádech desítek dolarů! To se asi těžko srovnává s Českou
republikou… Určité zlepšení by u nás mohl přinést již přijatý zákon o střetu
zájmů. Američané ve srovnání s námi věnují majetkovým poměrům politiků detailní
pozornost. Rozhodně se jedná hlavně o snahu zamezit korupci, protože „pokušení
moci“ existuje všude. Základní rozdíl vidím v tom, že kontrolní moc parlamentu,
jak federálního, tak i státních, je daleko výraznější, než v České republice.
Také pravomoci senátorů a poslanců jsou daleko větší. Mohou například měnit
daleko výrazněji státní rozpočet, předkládat závazná usnesení nebo schvalovat
činnost jednotlivých ministerstev. Senátor může podle velikosti obvodu
zaměstnávat až sedmdesát asistentů. My máme v České republice daleko méně
pravomocí a mnohem menší finanční i lidské zdroje.

Jak jste využila své jazykové znalosti?
Většinu jednání jsme vedli v angličtině s pomocí tlumočníků, ale potkaly nás i
zajímavé zážitky. Jedna z organizátorek našeho pobytu mluvila skvěle rusky a
těšila se na to, že tuto znalost použije. Na ministerstvu zahraničí jsme se
setkali s vedoucí odboru pro evropské země Judith Garber, která byla v letech
1998 - 2001 na americké ambasádě v Praze, umí trochu česky a moc ráda na Prahu
vzpomíná. Nebo na cestě do univerzitního komplexu Boulderu jsem si v autobuse
povídala půldruhé hodiny se studentkou – anglicko-francouzsko-rusky. Pohybovali
jste se hlavně mezi politiky.

Potkali jste zde nějaké Čechy? I na nejvyšších
institucích pracuje spousta našich krajanů. Například Thomas Bridle pochází z
Brna, jeho rodiče opustili republiku v roce 1969, když měl čtyři roky. Pracuje v
agentuře, která mimo jiné připravuje analytické materiály pro poslance a
senátory. Pomohl mi pochopit to, o čem uvažuji už dlouho. Český parlament je
slabý a nemá možnost kontrolovat rozhodování vlády. Ministerstva nám dají jen ty
informace, které si vyžádáme, a to ještě ne všechny, „svá data“ si drží pod
pokličkou. Američtí senátoři a poslanci mají k dispozici týmy analytiků, které
jim pomáhají orientovat se v nejširší problematice. Nemyslím si, že by je u nás
potřeboval hned každý poslanec či senátor, ale mohly by je mít k dispozici
alespoň výbory Parlamentu.

Překvapilo vás při jednání něco? Na téměř
žádném jednání nebyla na stole ani káva, maximálně voda. Občerstvení vůbec ne.
Na jednáních jsem nabyla dojem, že představitelé institucí neplýtvají na
takových detailech, jako je příprava kávy, ale všude jsou perfektně připravení
lidé, kteří naplno pracují.

Stihla jste jako správná žena také nějaké
nákupy? Moc času jsem na to neměla, zajímaly mě jiné věci. Nakupovala
jsem především knížky a dárky. Některé nákupy by byly asi skutečně výhodné, ale
většina věcí byla dovezena z jiných zemí. Moji kolegové měli v tom větší
přehled. Když jsem vybírala dárek domů, měla jsem problém najít americký
výrobek. Přece nebudu z Ameriky vozit do Evropy třeba irskou whisky! Koupila
jsem si mexický klobouk, ten alespoň připomíná kontinent, když ne samotné USA.

Jaké jsou vaše dojmy z cesty? Ve Spojených
státech jsem byla poprvé. Potkala jsem zde mnoho příjemných a schopných lidí,
kteří byli vzorně připraveni na naši návštěvu. Nejkrásnější (a jediný
odpočinkový) den jsem prožila v univerzitní podhorské „vesničce“ Boulder, která
leží na úpatí Skalistých hor. Nejsilnější pocit, který jsem si odvezla, je dojem
prosperující pracovité země, kde nic není zadarmo. Lidé jsou tam hodně
zaměstnaní, ale žijí asi klidněji, než u nás. Celkový dojem je příjemný, i když
některé věci bych za nic nevyměnila. Zjistila jsem, že ve zdravotnictví a
školství si rozhodně vzor brát nemusíme. Naopak jejich pracovitost a snaha
zlepšovat se, ta rozhodně za napodobení stojí.

Pro Týdeník Kroměřížska Michaela Hrdinová
19.8.2008

Informační e-mail   Vytisknout článek

Návštěva
Okresní konference KDU-ČSL v Rakovníku, 25.2.2009
Další
fotografie

Etická výchova

Blahopřejeme

Dnes je 01.03.2009
a svátek má:
Bedřich
v církevním kalendáři: sv. Suitbert

KDU - aktuality

Bezohledné rozhodnutí zastupitelstva Prahy 11

Komu to prospívá, Dukle či někomu jinému?

Tomáš Sedlák: Nemám se za co omlouvat

Ruší se zálohy na daň z příjmů

Známe termíny okresních konferencí.

Kalendář

<<
Březen
>>

Po

Út

St

Čt

Pá

So

Ne

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

18

19

20

21

22

23

24

25

26

27

28

29

30

31

webmaster vodim.info |
Powered by phpRS | Designed by PaBi3
RSS 2.0 | HTML 4.01 | CSS2.1